Legyen a Fertő-Hanság Nemzeti Park segítségére! Jelentse be észrevételét!
Nemzeti Park
Törzskönyvi szám: | 238/NP/91 |
---|---|
Védetté nyilvánítás éve: | 1976-2012 (több szakaszban) |
Védetté nyilvánító jogszabály (ok): | 14/1976. OKTH határozat19/1977. OKTH határozat 2/1990. (XI. 21.) KTM rendelet 2/1991. (II. 9) KTM rendelet 5/1994. (III. 8.) KTM rendelet 1/1999. (I. 18.) KöM rendelet 8/2012 (II.21.) VM rendelet |
Kiterjedése: | 23730,9034 ha |
ebből fokozottan védett: | 7659,4587 ha |
Érintett települések: | Fertő-táj: Fertőrákos, Sopron, Balf (Sopron), Fertőboz, Hidegség, Fertőhomok, Hegykő, Sarród, Fertőszéplak, Fertőújlak Hanság: Fehér-tó, Győrsövényház, Barbacs, Kóny, Maglóca, Bősárkány, Acsalag, Dör, Lébény, Jánossomorja, Kimle, Újrónafő, Csorna, Kapuvár, Osli Répce-mente: Répceszemere, Csáfordjánosfa, Nagygeresd, Vámoscsalád |
Elsőfokú természetvédelmi hatóság: | Győri Járási Hivatal Agrárügyi és Környezetvédelmi Főosztály Természetvédelmi Osztály |
LEÍRÁS
A Fertő-Hanság Nemzeti Park mozaikos szerkezetű, azaz a védett területek nem alkotnak összefüggő, egységes területet. Jelentősebb területei a Fertő-táj, a Hanság, a Tóköz, valamint a Répce-menti területek. A Fertő-Hanság Nemzeti Park zónái a Világ Természetvédelmi Unió (IUCN) elveinek megfelelően került kialakításra. A területnek mintegy harmadát teszi ki az ún. természeti övezet, ahol elsősorban a természeti folyamatok érvényesülnek. Ezen az övezeten belül gazdasági tevékenység nem folytatható, a kezelés részeként végzett munkák kizárólag az élővilág érdekében folynak. Ezt veszi körül az ún. kezelt természeti övezet, ahol extenzív területhasználat biztosítja a természeti értékek megőrzését. A külső, ún. bemutató övezetben van lehetőség a hagyományos területhasználat mellett a területek természeti értékeinek bemutatására.
A Fertő-Hanság Nemzeti Park egyes területei nemzetközi egyezmények alá is tartoznak. Ezek az alábbiak:
![](/upload/kcfinder/images/RamsarEngBig.jpg)
![](/upload/kcfinder/images/300px-Vilagorokseg_logo_ff_tif.png)
A Fertő-Hanság Nemzeti Park részterületei
A következő oldalakon megkíséreljük a teljesség igénye nélkül bemutatni a nemzet park fontosabb területeit és az ott található természeti értékeket.
A Fertő-tó és nádas
![](/upload/kcfinder/images/nemzeti%20park%20lei%C2%ADrashoz/nadas.jpg)
A több száz gerinctelen faj közül a lápi szitakötő (Leucorrhinia pectoralis), a díszes légivadász (Coenagrion ornatum) vagy a rejtett életmódot fojtató farkos állaspók (Tetragnatha reimoseri) emelhető ki. Hazai és nemzetközi viszonylatban is kiemelkedő a tó halfaunája. Az elmúlt évtizedek kutatásai során 35 fajt mutattak ki a tóból, amelyek közül az inkább csak természetvédelmi jelentőségű réti csík (Misgurnus fossilis) emelhető ki, de jelentős a horgászatot kedvelők számára érdekes nyurga ponty (Cyprinus carpio), compó (Tinca tinca), csuka (Esox lucius) és süllő (Sander lucioperca) állomány is. A tó kétéltű és hüllő állománya országos jelentőségű, békák, gőték, unkák, varangyok tízezrei fejlődnek a nádas mocsárban és vonulnak keresztül minden évben a fertő-parti közúton.
Kétségtelen azonban, hogy a területen előforduló természeti értékek közül a leglátványosabb élőlények madarak. Kiemelkedik ezek közül a több mint 700 párral fészkelő nagy kócsag (Egretta alba), a százával költő nyári lúd (Anser anser) és a szintén nagy számban itt lévő vörös gém (Ardea purpurea). Rendszeres fészkelő a kanalasgém (Platalea leucordia), a bölömbika (Botaurus stellaris), az üstökös gém (Ardeola ralloides) és a törpegém (Ixobrychus minutus), az üstökös réce (Netta rufina), valamint a ritka cigányréce (Aythya nyroca) is. Nádi énekes madárfajok nagy számban vannak jelen, ezek közül a jelentősebbek a sitke (Acrocephalus melanopogon), a barkós cinege (Panurus biarmicus), a kékbegy (Luscinia svecica), a nádirigó (Acrocephalus arundinaceus), a nádi tücsökmadár (Locustella luscinioides) vagy a cserregő nádiposzáta (Acrocephalus scirpaceus).
![](/upload/kcfinder/images/nemzeti%20park%20lei%C2%ADrashoz/nagy%20k%C4%82%C5%82csag.jpg)
A szikes puszta, szikes tavak térsége
Gazdag a szikes puszta állatvilága is. A védett szongáriai cselőpók (Lycosa singoriensis) mellett jelentős állománya él itt az ürgének (Spermophillus citellus). A füves élőhelyek közé ékelődve több, időszakos vízborítású, sekély vizes, részben szikes tó is található (Cikes, Borsodi, Nyéki szállás, Paprét), amelyek az 1990 óta folyó vizes élőhely-rekonstrukciók eredményeképp alakultak ki. A 600 hektáron megvalósult élőhely-rekonstrukció a Fertő-tó egykori áradásai után visszamaradó tocsogós, sekély vizes területeket próbálja helyettesíteni, amelyek a szabályozások után megszűntek.
A sekély tavak kétségkívül a nemzeti park leginkább látogatott területeit jelentik, hiszen a nyílt területnek köszönhetően, az ott lévő kilátókból a változatos madárvilág nagyon jól tanulmányozható. Nemritkán egyszerre 40-50 faj figyelhető meg, szinte az év bármely szakában. A sekély – átlagban csupán 30-40 cm-es vízzel rendelkező, nyár végére kiszáradó tavak fontos gyülekező, vonuló, táplálkozó, fészkelő, vagy éppen éjszakázó helyei a különböző madárfajoknak. Az ún. parti madarak mellett nagy számban láthatók a különböző récefajok, de a gémek és a kócsagok is kijárnak a nádasból táplálkozni. Csupán néhány fajt kiragadva a megfigyelhető fajokból, jellemző a gulipán (Recurvirostra avocetta), a gólyatöcs (Himantopus himantopus), a nagy goda (Limosa limosa), a bíbic (Vanellus vanellus), a piroslábú cankó (Tringa totanus), a pajzsos cankó (Phylonaphus pugnax), a tavi cankó (Tringa stagnatilis), a szürke cankó (Tringa nebularia), az apró partfutó (Calidris minuta), a havasi partfutó (Calidris alpina), a havasi lile (Charadrius morinellus), a nagy póling (Numenius arquata), a dankasirály (Larus ridibundus), a szerecsensirály (Larus melanocephalus), a kanalas réce (Anas clypeata), a kerceréce (Bucephala clangula), a szárcsa (Fulica atra) és a kis vöcsök (Tachybaptus ruficollis) előfordulása.
A Szárhalmi-erdő és a környező láprétek
A Szárhalom növényzete a domborzati viszonyok, a talajmélység és a talajtípusok változatossága miatt mozaikos, de egyértelműen az erdők dominálnak. Kontinentális jellegű klímazonális erdőtársulása a hegyvidéki gyertyános-kocsánytalan tölgyes (Carici pilosae-Carpinetum), mellette gyakoriak a cseres-tölgyesek (Quercetum petreae-cerris). Kifejezetten fényigényes és melegkedvelő élőhelyei a dombságnak a molyhos tölgyesek (Euphorbio-Quercetum) és a száraz gyepek felé átmenetet képező meleg erdőszegélyek (Geranio-Dictamnetum). Az erdőket nagyszámú elegyfaj, például a vadalma (Malus sylvestris), a vadkörte (Pyrus pyraster), a madárcseresznye (Cerasus avium), a nagylevelű hárs (Tilia platyphyllos), a barkóca- (Sorbus torminális), a lisztes- (Sorbus aria) és madárberkenye (Sorbus aucuparia) színesíti. A fényben gazdag erdőkben dús cserjeszint alakult ki, amelyben a legtöbb hazai cserjefaj előfordul, a tömegesen jelen levő húsos (Cornus mas) és veresgyűrű som (Cornus snaguinea), a kökény (Prunus spinosa), a csíkos- (Euonymus europaeus) és a bibircses kecskerágó (Euonymus verrucosus), a mogyoró (Corylus avellana) és a sóskaborbolya (Berberis vulgaris). Védett cserjefajunk a sziklai benge (Rhamnus saxatilis) a fertőrákosi kőfejtéseken, útrézsükön érzi jól magát.
Az erdők védett növényfajai, például a madárfészekkosbor (Neottia nidus-avis), a tarka nőszirom (Iris variegata) és a bíboros (Orchis purpurea), mellett több helyen tömeges a gyöngyvirág (Convallaria majalis).
![](/upload/kcfinder/images/nemzeti%20park%20lei%C2%ADrashoz/boldoga.jpg)
Az erdei pocsolyák és keréknyomok biztosítanak szaporodóhelyet a barna varangy (Bufo bufo) és az erdei békák (Rana dalmatina) tömegeinek, míg a tisztásokon gyakran találkozhatunk napozó fürge gyíkkal (Lacerta agilis), zöld gyíkkal (Lacerta viridis), erdei siklóval (Elaphe longissima) és rézsiklóval (Coronella austriaca). Az erdő csendjét fülemüle (Luscinia luscinia), citromsármány (Emberia citrinella), csuszka (Sitta europea), barátka (Sylvia atricapilla) és más énekesmadarak hangja veri fel, a fákon zöld (Picus viridis) és szürke küllő (Picus canus), valamint fekete harkály (Dryocopus martius) kapaszkodik. A ragadozó madarak közül az egerészölyv (Buteo buteo), a darázsölyv (Pernis apivorus) és a kabasólyom (Falco subbuteo) fészkel a Szárhalomban.
A dombság lábainál láp- és mocsárréteket találunk, amelyek közül kiemelkedő értéket képvisel a Kistómalmi láprét. Egyedül itt él hazánkban a fokozottan védett „rovarevő” lápi hízóka (Pinguicula vulgaris) és a sápadt ujjaskosbor (Dactylorhiza ochroleuca), de előfordul a hazánkban csak néhány helyen előforduló, hagymaburok kosbor (Liparis loeseli) is. A mindössze három hektáros területen kimutatott 19 faj közül megemlíthetjük még a posvány kakastaréjt (Pedicularis palustris), a mocsári nőszőfüvet (Epipactis palustris) vagy a fehér májvirágot (Parnassia palustris), amelynek több ezres állománya él itt.
Hansági láprétek, mocsárrétek és magassásosok
![](/upload/kcfinder/images/nemzeti%20park%20lei%C2%ADrashoz/kaszalo.jpg)
A magassásosok (Caricetum acutiformis et ripariae) és a mocsárrétek (Agrostio-Deschampsietum caespitosae és Carici vulpinae-Alopecuretum pratensis) nemcsak számos fajnak biztosítanak élőhelyet, hanem szemre is nagyon látványosak. Védett fajaik közül a nálunk gyakorinak számító, de európai szinten veszélyeztetett kisfészkű aszat (Cirsium brachycephalum) vagy a védett mocsári lednek (Lathyrus palustis) emelhető ki.
![](/upload/kcfinder/images/nemzeti%20park%20lei%C2%ADrashoz/vipera.jpg)
Az állatfajok közül ki kell emelni hazánk egyetlen bennszülött gerinces alfaját a rákosi viperát (Vipera ursini ssp. rakosiensis), amelynek stabil állománya él a területen. A faj korábban előfordult Sopron környékén és a Bécsi-medencében, de ezekről a területekről már régen kipusztult. Rendszeres és szerencsére egyre gyakoribb fészkelő faj a fokozottan védett haris (Crex crex), de megemlíthetjük a szintén fészkelő hamvas rétihéját (Circus pygargus) is.
Láperdők a Hanságban
![](/upload/kcfinder/images/nemzeti%20park%20lei%C2%ADrashoz/egerlap.jpg)
Hansági és tóközi nyílt vizes élőhelyek
A lecsapolásokat követően a hansági tavak többsége megszűnt, mindössze a Fehértó és a Barbacsi-tó maradt meg. A tőzegbányászat következtében alakultak ki kisebb tavak (Királytó, Tündértó és Fövenyes-tó), ezek és a lecsapoló-öntöző rendszer csatornái nyújtottak menedéket az egykori lápvilág hínár-, hal- és kétéltű fajainak. A nyílt vizes élőhelyek és a mocsárvilág helyreállítását célozzák a 2001-ben megindult hansági vizes élőhely-rekonstrukciók, amelyek első lépése a Nyirkai-Hanyban valósult meg és jelenleg van folyamatban az Osli-Hany elvizesítése. A nyílt vizes élőhelyek tucatnyi növényfaja közül a kolokánt (Stratiotes aloides) vagy a színpompás sárga szőnyeget alkotó tündérfátylat (Nymphoides peltata) lehet kiemelni. A hansági vizekre jellemző hal a lápi póc (Umbra krameri), a réti csík (Misgurnus fossilis), a nyurga ponty (Cyprinus carpio), a compó (Tinca tinca), a csuka (Esox lucius) és süllő (Stizosteidon lucioperca). A kétéltűek közül a kecskebéka (Rana esculenta) mellett a leggyakoribb a mocsári béka (Rana arvalis) és a közösségi jelentőségű vöröshasú unka (Bombina bombina). A hazánk egyetlen őshonos teknősfaja, a mocsári teknős (Emys orbicularis) nagyon ritka a területen.
A tóközi tavak mindig is jelentős madárélőhelynek számítottak, az elárasztott Nyirkai-Hanyt pedig gyorsan felfedezték a költő és vonuló madárfajok. Egyes fajok vonuláskor akár tízezres egyedszámban is megjelenhetnek a területen. Nem véletlen, hogy a 2001-ben megvalósított élőhely-rekonstrukció területe már 2006-ban felkerült a nemzetközi vadvizek jegyzékére (Ramsari terület). Az előforduló fajok közül, a teljesség igénye nélkül, csak néhány fajt említve: cigányréce (Aythia nyroca), böjti réce (Anas querquedula), barátréce (Aythya ferina), bölömbika (Botaurus stellaris), búbos vöcsök (Podiceps cristatus), vörösnyakú vöcsök (Podiceps ruficollis), vörösgém (Ardea purpurea), bakcsó (Nyticorax nycticorax), kanalasgém (Platalea leucorodia), réti sas (Haliaetus albicilla), barna rétihéja (Circus aeruginosus).
![](/upload/kcfinder/images/nemzeti%20park%20lei%C2%ADrashoz/feherto.jpg)
Répce-menti mocsárrétek és a Csáfordi-erdő
Az itt található természeti értékek közül legnagyobb figyelmet mindig is a Csáfordjánosfa határában található maradvány ártéri erdő, a Csáfordi Tőzikés erdő kapta.
![](/upload/kcfinder/images/nemzeti%20park%20lei%C2%ADrashoz/tozikes.jpg)
A Répce-mente védett területein az erdők mellett nagy kiterjedésű ártéri mocsárrétek (Carici vulpinae-Alopecuretum pratensis) és nedves kaszálórétek (Cirsio cani-Festucetum pratensis) is találhatók, melyek fennmaradásának feltétele az évszázadokon keresztül jellemző gazdálkodás folytatása. A színpompás és fajgazdag rétek növényei közül a védett buglyos szegfű (Dianthus superbus) és a szibériai nőszirom (Iris sibirica) emelhető ki. A növények közül még kiemelkedő állattani jelentősége van az őszi vérfűnek (Sanguisorba officinalis), amelyhez közösségi jelentőségű vérfűboglárka (Maculinea teleius) tápnövénye.
A terület áttekintő térképe
A terület helyrajzi számai
A terület tulajdonosi viszonyai
A terület művelési ág szerinti megoszlása
Természetvédelmi kezelési terv
A területre vonatkozó fontosabb irodalmak
A területre vonatkozó fontosabb irodalmakat a lista terjedelme miatt pdf formátumban tesszük közzé (pdf formátum, 165 kb):